Siri Wikander: ”Den gamla goda tiden kommer inte tillbaka”
”Det är otroligt pinsamt med ledare som fortfarande säger saker som: ’Alla borde jobba på kontoret för då vet man iallafall att de jobbar’”, skriver Chefs krönikör Siri Wikander.
![Siri Wikander](https://dlejuzwq61njn.cloudfront.net/wp-content/uploads/2020/05/26145823/SiriWikanderHelbild1800.jpg)
Jag har dåliga nyheter. Eller kanske bra. Lite beroende på vem man frågar.
Vi kommer inte jobba på kontoret varje veckodag mellan kl. 8-17 igen. Aldrig igen.
Jag vet inte hur ni kände, då efter sommaren, när ni hörde Tegnells besked att vi ska fortsätta jobba hemifrån i höst, men själv drog jag en djup suck. Det blir till att fortsätta med hundra procent digitala möten, hemarbete och att driva på. Just känslan av att man inte får något samarbete gratis. Allt måste bokas. Ringas. Inget bara löser sig vid kaffemaskinen när man får syn på en kollega och snabbt få ur sig…
”Ja, just det. I morse pratade jag med… och vi bestämde att…är det ok med dig?”
Den förstudie som jag och en kollega har gjort inför samarbetsutbildningar som vi ska hålla i höst bekräftar också detta. Att samarbeta med det egna teamet går bra men att samarbeta med kollegor på andra avdelningar uteblir om man inte aktivt tar ansvar för det. Vilket en chef beskrev så här:
”Jag är som en sambandscentral. Jag har post-it lappar över hela datorn för att komma ihåg alla jag ska kontakta om saker.”
Så att leda på distans har sina utmaningar. Men om ni tänker tillbaka så har även att leda fysiskt det. Minns ni långa möten som började 15 minuter försent för folk kom insläntrande och tekniken strulade? Eller stressiga lämningar på förskolan och sedan bilköer med andan i halsen? Och möten där hälften satt i rummet och hälften satt på länk och kände sig lite utanför?
Det som förvånar mig är att så många ändå verkar se framför sig att vi någon gång där framme ska tillbaka till ett sorts eftersträvansvärt ”normaltillstånd”, det vill säga att jobba på kontoret, 8-17, måndag-fredag.
Det gamla kommer inte tillbaka igen. Det kan knappast ha undgått någon att vi fått fantastiska digitala verktyg för samarbete och dela av kunskap. Under coronakrisen har vi tvingats lära oss att använda dem. Det är därför helt idiotiskt att utgå från den fysiska formen. ”Vi ska jobba på kontoret.” “Vi ska hålla utbildningar i klassrum.” “Vi ska ha årliga ledarträffar på konferenshotell.”
Det smarta sättet är att utgå från syftet och målen för mötet, utbildningen, konferensen – och först därefter välja formen. Ibland är det en fysisk lösning. Ibland en digital. Och ibland en kombination.
Formen vi väljer ska hjälpa oss att nå målen. Svårare än så är det inte.
Vi kommer successivt kunna träffas igen och då är det extremt viktigt att vi gör aktiva val utifrån vad som är bäst. Inte utifrån någon gammal vana eller snyggt förpackat kontrollbehov. Det är otroligt pinsamt med ledare som fortfarande säger saker som:
”Alla borde jobba på kontoret för då vet man iallafall att de jobbar.”
Va?! Har de aldrig tagit en lökig dag på kontoret? Scrollat Aftonbladet och Facebook? Och om vi är lite seriösa. Har de här cheferna inte regelbundna avstämningar med sina medarbetare om hur arbetet fortlöper? För har man det så behöver man ju knappast kontrollera om folk jobbar. Man vet som ledare hur arbetet fortlöper. Och då låter det så här när en modern ledare talar:
”Många frågar om man ska jobba hemma eller på kontoret. Mitt svar är att ni väljer själva. Det viktiga är alla medarbetare hos oss har de bästa förutsättningarna att prestera. Om det är på distans eller på plats vet ni bäst själva.”
En sån modern ledare vill du väl också vara?
/Siri Wikander, konsult och föreläsare kultur, ledarskap och lärande
Fortsätt läsa kostnadsfritt!
![](https://dlejuzwq61njn.cloudfront.net/app/uploads/2024/06/24085133/ikon_paywall_freemium.png)
Vi behöver bara en minut…
Så roligt att du vill fortsätta läsa! Det får du strax göra, utan att betala något.
- Tillgång till våra låsta artiklar och webinar gratis!
Dina uppgifter delas aldrig med tredje part. Läs vår integritetspolicy här.